Jeg har deg. Jeg skal passe på deg.
Ok. Sånn.
Ok? Len hodet tilbake. Sånn, ja.
Prøv å lene hodet tilbake. Og så svømmer du.
Ok? Nå slipper jeg, og så flyter du alene.
Sånn, ja... sånn, ja. Det er bra.
Det som feiler Stine, er at hun er vanskelig å nå.
Hun åpner seg ikke.
Hun sier heller ikke noe til oss, så...
Jeg prøver å jobbe med at hun skal sette ord på problemene.
- Som i eventyret med trollet. - Med trollet?
Ja, det er et eventyr om et troll som tar en prinsesse til fange -
- og bare vil slippe henne fri hvis hun kan si trollets navn.
Hun gjetter på det ene og andre navnet, men det er feil.
Til en natt hvor trollet snakker i søvne og sier det selv.
Unnskyld, vi skjønner ikke helt.
Det er bare et eventyr om -
- at det er viktig å sette ord på problemene. At det er forløsende.
- Og hva het det? Trollet. - Eh... det husker jeg ikke.
- Det er klassefest på fredag. - Ja.
- Stine har ikke lyst til å gå. - Nei, det vil hun aldri.
Det er grenser for hva vi kan tvinge henne til. Hun er 14 år.
Jeg syns at dere skal snakke med henne om det.
Jeg er Stines psykolog... Dere må snakke med henne om det.
Det er viktig at hun ikke isolerer seg i klassen.
Jeg har vært for mye borte. Jeg er kurskonsulent.
Slutt, Nina.
- Jeg har ikke vært hjemme. - Min fornemmelse med Stine er...
Jeg opplever at det er noe hun gjerne vil fortelle meg.
- Fortelle hva da? - Ja... det er bare en fornemmelse.
Men det er noe hun gjerne vil ut med. Det kommer nok.
Hva tenkte du på?
Noen ganger tenker jeg at jeg er en skolejente -
- som aldri har knullet...
Og så er det denne voksne mannen med...
...skjeggstubb.
Og han lukter vondt.
Og han er grov. Jeg liker det ikke, og så liker jeg det likevel.
Så...
...så er det deg. Hva tenker du på?
- Jeg tenker ikke på noe. På deg. - Gi deg. Det er for dumt.
Det er sant. Hva faen skal jeg si?
Jeg har sagt at jeg er syk i hodet, og du tenker bare på meg.
- Jeg syns at du er nydelig. - Gud, som du lyver.
Du er lekker.
Hver gang jeg ler, får jeg dårlig samvittighet.
Vi gjør det vi kan, Nina.
Hun ligger inne på rommet sitt.
Jeg har nærmest vent meg til at datteren min har det for jævlig.
Legen har sagt at hun må ligge til hun skal føde.
- Kursene hennes må fordeles. - Lykke til.
- Hva kunne du tenke deg? - Ikke noe.
- Kom igjen. - Det hun har tirsdag formiddag.
Og? Jeg må sette bort alle kursene hennes.
Tirsdag og torsdag formiddag.
- Hva med barnekurset? - Jeg har ikke tid til mer.
- Spør en annen. - Da spør jeg Pede.
- Han er yngre enn deg. - Jeg har renset dem. Klamme.
Hør her, Pede...
- Hvorfor snakker du pent til meg? - Jeg har en god oppgave.
Hvis det er Pernilles kurs, er svaret nei.
Dere er mine ansatte. Det er ikke noe som heter nei.
Hei, gutter.
- Slutt med det der. - Det er bare denne ene gangen.
Det er noen som er ute etter deg.
Det er en far som har klaget på undervisningen din.
- Er det min skyld? - Jeg vil bare at dere møtes.
Men, eh... Ja, selvfølgelig...
- Vårt gode navn og rykte. - Så fikk vi en klage til.
- Stine! - Hva er det?
Ikke noe. Jeg er hjemme.
Hei!
Har du snakket med henne om festen?
- Er hun på rommet sitt? - Jeg har prøvd. Svaret er nei.
Skal vi ikke si at hun skal prøve å gå dit?
Hun vil ikke, Nina.
Og de kommer klokken sju.
- Kan du ikke gjøre det litt høyere? - Jo, det kan jeg sikkert.
- Hvor ble du av? - Jeg snakket med Stine.
Kan man ikke snakke med Stine?
Jo da. Hun er bare ikke så glad i å snakke om dagen.
Det er fint å høre at hun vil snakke med noen.
Jeg snakket ikke med foreldrene mine fra jeg var 14 til 18.
Jeg har ikke snakket med faren min siden jeg var 16.
Nå drikker vi dette.
- Elskling? - Takk.
Skal vi si gratulerer med at dere er sammen igjen eller bare holde kjeft?
Jeg tror bare at dere skal holde kjeft.
- Hold kjeft, Pede og Pernille. - Ja, hold kjeft.
Gi deg!
Det er Henrik.
Hei.
Hva?
Ja...
- Unnskyld. - Det trenger du ikke å si.
Hun sa det til skolepsykologen, -
- og hun kjørte henne av sted.
De kalte det en midlertidig tvangsflytting.
- Hvor er hun? - På Sønderbro.
Det er en eller annen institusjon.
Hva vil skje nå?
De har anmeldt det til politiet.
De skal avhøre henne og finne ut -
- om det skal... reises tiltale eller ikke.
- Nina. - Ikke si det.
Jeg vet det.
Henrik...
...jeg vet at du ikke har gjort noe galt.
Hvorfor hvisker vi?
Jeg vet ikke. Det føles bare rart.
- Jeg drar. - Drar du på jobben?
Ja. Jeg har et kurs snart.
Stine sitter på en institusjon, og du har tenkt deg på jobben.
Det er like bra som å sitte her, ikke sant?
Skal jeg også dra på jobben?
Tja, hvorfor ikke?
- Henrik... - Ja?
Møtet... Du vet... klagen.
Å... ja.
Hei.
Henrik.
Det har vært en klage på deg.
Det syns jeg vi skal snakke litt om. Vær så god.
Jonathan kom gråtende hjem sist. Nå vil han ikke svømme mer.
Du har presset ham utover grensene -
- og fått ham til å hoppe i det.
Vi prøver å få dem til å våge mer.
Det kan ikke være meningen at de skal komme gråtende hjem.
Nei, nei. Jeg beklager at det endte sånn.
- Det skjer veldig sjeldent. - Det skjedde nå.
De skal ikke gråte.
Skal vi si at Henrik er oppmerksom på at det ikke skjer i framtiden?
Jonathan har gjort store framskritt. Det er trist om han slutter nå.
- Henrik? - Ja, selvfølgelig. Selvfølgelig.
Kan du følge med i samtalen?
Det kan være vanskelig med barn som ikke sier så mye.
- Om det er for mye eller ikke. - Nå er skaden skjedd.
Jeg skal ta mer hensyn til Jonas.
- Han heter Jonathan. Det... - Ja, unnskyld: Jonathan.
Nå vil jeg love dere noe. I den dype enden er vannstanden 3,80.
Før vinteren er over, så hopper dere uti der med begge bein.
Dere kan ta det rolig. Vi går rolig fram.
Ingen blir tvunget til noe som dere ikke har lyst til.
Får vi ikke korkbelte på dypt vann?
Nei, fordi kork forhindrer dere i å oppdage vannet.
Og vi skal finne ut hva dere kan og ikke kan i vann.
Still dere med bøyde bein og vær hjulbeinte. Som Skipperen.
Se på Pede, og gjør som han gjør nå.
Lag skåler med hendene og beveg dem fram og tilbake.
Ja, det er bra, Berit.
Hvorfor sier du at Skipperen er hjulbeint?
- Hva? - Han er ikke hjulbeint.
- Han er hjulbeint. - Han går bare litt merkelig.
Han går bare litt lavt.
Han er så hjulbeint som man kan være.
Det er Lucky Luke som er hjulbeint.
Prøv å skovle litt mer. Forbi ørene. Ja, det er bra.
God dag, vi kommer fra kriminalpolitiet.
- Er du Henrik Christoffersen? - Ja.
Henrik Christoffersen, klokken er 11.35, -
- og du er anholdt for overtredelser av straffeloven.
Kle på deg, og bli med til forhør.
Datteren din har kommet med en alvorlig anklage mot deg.
Jeg må informere deg om -
- at du ikke har plikt til å uttale deg.
Og at du har rett til å få tildelt en forsvarer.
- Jeg vil gjerne ringe kona mi. - Hun er også på vei.
- På vei til hva da? - Til forhør.
- Hvorfor skal hun forhøres? - Kle på deg nå, Henrik.
- Hei. - Hei.
- Vi ses. - Ja.
Vær vennlig å tømme lommene.
Har du et ur?
- Navnet ditt? - Henrik Christoffersen.
- Personnummer. - 140662-0191.
- Og adressen din? - Engelstedsgade 32, København Ø.
Vær vennlig å løfte armene.
- Takk. - 100 kroner?
Kan du skrive under?
Ja, det er den veien.
Ja. Du kan sitte der.
Er Nina her?
Ja, hun sitter sammen med en annen kriminalassistent.
Det er klart at dere må rykke ut når dere hører noe sånt.
Men det er viktig at dere forstår at Stine... har det veldig vanskelig.
Hvordan da?
Hun har hatt det vanskelig siden hun var 10-11 år.
Nina og jeg har snakket om at det ville bli tøffe år å komme gjennom.
Og jeg vet ikke om dere vet at hun har løyet før?
Hva slags ting har Stine funnet på?
Jeg er faren hennes. Jeg elsker henne. Få det med i rapporten din.
Men hun har det vanskelig, og hun har funnet på alt mulig før.
Så langt er jeg med. Men nå vil jeg gjerne høre hva slags ting.
Kjenner du vitsen om at man møter en mann som spør:
"Har du sluttet å slå kona di?"
Hvis man sier ja, innrømmer man at man har gjort det.
Hvis man sier nei, så gjør man det fremdeles.
Har du sluttet å ligge med datteren din?
Vi vender tilbake til Stine og de tingene hun har løyet om tidligere.
- Jeg vet hvordan dette ser ut. - Hvordan ser det ut?
Uansett hva jeg sier vil jeg virke skyldig.
Hvis jeg er morsom, spiller jeg smart.
Og hvis jeg gråter, er det fordi jeg er avslørt.
Jeg er ikke sånn.
Unnskyld meg et øyeblikk.
Du blir stilt for en dommer, og vi krever deg varetektsfengslet.
Hva da?
- Fram til saken kommer for retten. - Kaster dere meg i fengsel?
Fortsett bort til trappen.
Opp her.
Så står vi opp.
Vil du sitte i frivillig isolat -
- eller på en vanlig avdeling?
Det er jeg blitt spurt om.
- Det er best at du blir her. - Er det best at jeg blir?
De andre spytter i maten deres og banker dem sønder og sammen.
Dere? Hvem dere?
Dere som har gjort noe med barn.
Jeg er bare anklaget for å ha gjort noe.
De blåser i om dere har gjort det eller ikke. De bare banker dere.
Er det morsomt?
Hva da?
Du fryder deg ved tanken på det.
Jeg aner overhodet ikke hva du snakker om.
- Vi sier bare at jeg blir her. - Ja.
Jeg visste ikke hva du hadde lyst på, så jeg kjøpte kaker.
- Det er bra. - Jeg vet at du ikke liker kremfløte.
Jeg kjøpte tre. Jeg vet ikke hvorfor. Kunne ikke bestemme meg.
Du velger først.
- Pede vil besøke deg. - Det kan han ikke.
- Hvorfor ikke? - Det kan han bare ikke.
Skal vi legge oss litt?
Påtalemyndigheten har bestemt seg for å reise tiltale.
Jeg har avtalt med politiadvokaten at vi fremskynder saken.
Det er i alles interesse.
Det blir kjørt som en dommersak.
Ingen jury på 12 og et stort sirkus. Bare en dommer og to domsmenn.
Vi kan få det overstått på et par dager med bevisførsel, -
- vitneutsagn og så slutter vi med domfellelse.
I verste falt får du to år. Men det er også i verste falt.
Kan alle mulige komme inn og glo?
Nei, vi har tenkt å begjære lukkede dører.
- Bortsett fra domsavsigelsen. - Hva med pressen?
- Hva er det med pressen? - Er det noe avisene skriver om?
Nei, nei. Da måtte det være en kjent tv-vert eller noe.
Sånne saker er det mange av, så det skriver de ikke om.
Er det noe du har lyst til å spørre om, Henrik?
- Vil du ikke spørre om noe? - Jeg?
Ja, er det ikke noe du har lyst til å vite?
Eh... nei.
Vil du ikke vite om jeg er skyldig?
Jeg skal bare sørge for at alt som støtter din sak kommer fram.
Så du blåser faktisk i det?
Nei, jeg blåser ikke i det. Jeg er forsvareren din.
Jeg har gjort det.
Vil det si at...?
Vil det si at du vil kjøre dette som en tilståelsessak?
Det vil si... at jeg ikke forstår at du blåser i det.
Nå blir jeg litt forvirret.
- Du kan rolig forsvare meg. - Ok.
Unnskyld, jeg er litt ute og kjøre i øyeblikket.
Det er veldig forståelig, Henrik.
- Du røyker, ikke sant? - Hva?
- De fleste røyker uavbrutt. - Jeg røyker ikke. Jeg har sluttet.
- Holder du på å bli gal? - Ja.
Jeg har sett et par stykker i din situasjon.
Jeg vet hva det handler om.
Man føler seg ganske alene.
Det er folks verden som raser sammen.
Og man vet at alle tenker sitt.
Og noen har hastverk med det.
Det sliter... det med at folk også skal i retten.
Det er en tøff omgang.
Jeg ser sånn på det: Det kan godt hende det skjer noe rundt omkring, -
- men man er jo to om det.
- To? - Det skjer ikke bare ut av det blå.
Jeg vil gjerne tilbake til cellen min.
- Du har ti minutter igjen. - Jeg vil gjerne tilbake.
Det er virkelig deilig. Det er ikke det.
- Elsker du meg? - Ja.
Gjør du det?
Jeg elsker deg.
Og du har vel ikke gjort det?
Jeg går rundt hjemme, og jeg tenker og tenker.
Unnskyld, Henrik. Jeg mener det: Unnskyld.
Henrik, jeg sier unnskyld.
Kom, vi skal gå videre.
Vi mangler plass. Så vi rydder opp litt...
...så du kan være der.
Folk griser noe helt utrolig.
Ingen vil innrømme at de gjør det. Men noen må jo gjøre det.
Ellers ville det ikke sett sånn ut.
Det er noen som gjør det.
Er dette en ny, elegant måte å fortelle meg noe på?
- Hva? - Ikke noe.
Jeg bare snakker.
Det irriterer meg at folk ikke rydder opp etter seg.
- Det må være irriterende. - Henrik?
Dommeren har ringt. Hun står på motorveien og venter på Falcken.
Så vi blir ikke ferdige foreløpig.
Når datteren din skal forhøres, skal du sitte der inne.
Så kan du følge hennes forklaring på en monitor.
Som aktors kronvitne får hun ikke lov til å høre din forklaring.
God dag. Og unnskyld forsinkelsen.
Vær så god, sett dere.
- Er du Henrik Christoffersen? - Ja.
- Når er du født? - 14. juni 1962.
Og du er klar over at du ikke er forpliktet til å uttale deg?
- Ja. - Da gir jeg ordet til aktor.
Tiltalte er anklaget etter straffelovens paragraf 210, -
- og paragraf 222-
- for i perioden 2001-2002 å ha hatt samleie med sin datter, -
- Stine Bang Christoffersen, 4-5 forskjellige ganger.
Din datter har forklart at du flere ganger -
- har hatt fullbyrdet samleie med henne da hun var 11-12 år.
Hvordan stiller du deg til anklagen?
Ikke skyldig.
Jeg vet at dette er ubehagelig, -
- men du må fortelle oss -
- hvilket forhold din far presset deg til å ha.
Jeg må be deg om å snakke høyt og tydelig.
Det skjedde ikke så mange ganger.
Moren min er ofte på kurs.
Vi var ofte alene uten at det skjedde noe.
Men noen ganger skjedde det noe?
Ja.
Da kom han inn og...
... kysset meg.
Og hva skjedde så?
Han... han kysset meg mange ganger over alt og sa -
- at han elsket meg. Det sa han mange ganger.
Han gjorde aldri noe om dagen eller om kvelden.
Det var alltid om natten det skjedde.
Hva gjorde han?
Stine, jeg vet at det er vanskelig.
Så faren din truet deg aldri?
Han gråt bare og sa unnskyld.
Og gikk inn til seg selv.
Dagen etter latet vi som ingenting.
Hvorfor sa du ikke til ham at du ikke ville gjøre det?
Jeg vet ikke.
Hvorfor sa du ikke noe til moren din eller noen andre?
Fordi han gråt og sa unnskyld. Han sa det aldri ville skje igjen.
Stine, jeg vil snakke med deg om en annen episode.
Da du var 13, kom du på skolen med blåmerker. Husker du det?
Ja.
Husker du også hva du sa på skolen?
Stine, du må svare ja eller nei.
- Ja. - Kan du fortelle det?
Stine, kan du fortelle det?
- Jeg fant det på. - Du løy altså.
- Ja. - Du sa at far hadde slått deg.
Men du hadde falt av sykkelen din.
Jeg følte meg dårlig.
Du har også sagt at moren din har kreft.
Og at faren din hadde slått henne så hun måtte sy 11 sting.
Ja eller nei, Stine?
Ja.
Kan du forstå meg hvis jeg tror at du lyver igjen?
- Jeg lyver ikke nå. - Du har løyet før.
Se på meg. Er vi enige om at du har løyet før?
Du ville at hun skulle gråte, ikke sant?
Forsvaret kaller Nina Bang som vitne.
Hva tenkte du da du hørte Stines forklaring?
"Å, nei. Ikke nå igjen."
- "Å, nei. Ikke nå igjen"? - Det har skjedd før med Stine.
De historiene som hun fant på.
Men du må ha tenkt, tenk om det stemmer?
- Nei. - Hvorfor ikke?
Fordi jeg kjenner Henrik.
Og fordi Stine har problemer med fantasi og virkelighet.
- Det vil jeg snakke med deg om. - Jeg protesterer.
Det må ikke føres vitner om vitners troverdighet.
Det er relevant at saksøker har hatt svekket troverdighet.
Jeg tillater spørsmålet.
Jeg vil gjerne snakke om Stines omgang med fantasi og virkelighet.
Følgelig kjenner retten...
...at Henrik Christoffersen frifinnes.
Vær så god, sett dere.
På grunn av problemet med vitnets omgang med virkeligheten, -
- finnes det ikke bevist at tiltalte har begått overgrepene.
Tiltalte frifinnes derfor.
Takk for i dag.
Saken ankes sjeldent, når det er ord mot ord, så... gratulerer.
Hva sa du?
- Eh, hva? - Du sa vel ikke gratulerer?
Det var kanskje uheldig formulert.
Jeg har ikke vunnet noe.
Jeg kan ikke si: "Nå glemmer vi at du fikk far i saksa."
"Nå starter vi forfra."
Nei, det var ubetenksomt av meg. Beklager. Det var dumt.
Men... lykke til framover. Farvel.
Jeg ringte til institusjonen hennes. Jeg sa at vi vil ha henne hjem.
Jeg sa at det er vanskelig for oss, men at vi vil gjøre hva vi kan.
Vi er hennes mamma og pappa. Vi er jo foreldrene hennes.
Jeg sa at vi gjerne vil møte henne og avtale alt nærmere.
- At vi ville tenke over det. - Jeg kan ikke. Jeg kan ikke.
Du kan ikke be meg om det.
Bli liggende.
- Hva? - Bli liggende. Jeg vil si noe.
- Nå er det overstått. - Ja.
Vi skal ha Stine tilbake. Hun er datteren vår.
Vi skal få henne tilbake igjen. Vi skal gjøre det bra igjen.
Det verste er overstått.
PERVO DØ SVIN!
PIKKHODE PERVOSVIN
- Det er fint det dere har gjort. - Stopp, Nina.
Det er stavet riktig. Mange tror at det er en t i slutten på pikkhode.
Men det er det ikke!
Vi vil bare... Vi vil gjerne hjelpe dere med å fjerne svineriet.
De har brukt noe som ikke går av så lett.
Kan man ikke bruke terpentin?
Jeg tror vi må bruke rensebensin eller aceton.
- Aceton tar alt sammen. - Kanskje aceton er for sterkt.
Den må lakkeres. Det... Men takk for hjelpen.
Hva faen, Henrik!
Hei, Bent.
Kom inn og sett deg ned.
Jeg er klar til å begynne igjen.
Hvis jeg fremdeles har jobben min.
Selvfølgelig. Vannskrekkerne har igjen 4-5 ganger.
Kan vi ikke si at du løper inn sammen med Pede?
- Hva med barnekursene? - Dem har jeg gitt til noen andre.
Jeg trodde at jeg var frifunnet.
Det må gå litt tid. Det hjelper ikke når folk snakker om alt mulig.
Du kan godt spørre om jeg gjorde det.
Nei, nei.
Hilmer liker deg. Det er tegn på at du er uskyldig.
Hunder er klokere enn mennesker.
Jeg går inn og avtaler med Pede.
- Morn. - Morn. Miriam Petersen.
Vi sitter i stua.
- Hei, Henrik. Jeg heter Miriam. - Hei, Miriam.
- Dere skjønner min rolle i dette? - Ja.
Jeg mottok Stine da hun kom til Sønderbro.
Jeg har vært hennes kontaktperson under hele forløpet.
Unnskyld, jeg har ikke spist lunsj.
Det er greit.
Men... ja, det er jo vanskelig nå.
Det er alle sammen enige i.
Jeg har selvfølgelig snakket med Stine om hvordan.
Jeg sa at dere veldig gjerne vil jobbe med at hun skal hjem igjen.
Vi vil veldig gjerne jobbe med det.
Jeg har også fortalt henne at... hvis dere ikke prøver, -
- kan dere bli veldig ulykkelige alle sammen resten av livet.
Jeg er flau over at jeg spiser så mye.
- Blodsukkeret mitt er i kjelleren. - Hva sier hun til det?
Hva sier hun?
Ikke så mye. Det gjør hun ikke.
Men jeg tror at det ville vært greit hvis dere kunne møtes.
Kanskje først... først deg og Stine, Nina.
Mer?
Og så kanskje seinere alle tre.
Jeg er ikke sikker på om hun vil. Men kanskje...
Ja... det tror jeg vi skal jobbe med.
Pede og Pernille kommer på middag lørdag.
Henrik...
- Du liker jo ikke Pernille. - Hun er Pedes kjæreste.
Ok...
...før vi går ned i den dype enden har vi noe vi vil vise dere.
Det vil helt sikkert glede dere.
Pede trekker pusten dypt og går i fosterstilling.
Legg merke til hva som skjer.
Jeg prøver å dytte Pede litt.
Han kommer opp igjen. Det er luften i Pedes lunger som får ham opp.
Nå slipper Pede luften ut.
Nå kan dere se hva som skjer.
Se på Pede. Ikke se på meg.
Ok, greit. Alle sammen skal prøve det.
Jeg kan ha hodet under vann, men jeg tør ikke slippe føttene.
Du må prøve. Greit? Bra. Ok, vær så god.
Jeg håper at vi skal ha varm mat etterpå.
Vi skal ha skikkelig varm mat.
Vi har også noe vi må avklare.
- Sannhetens time. - Ja?
- Er Skipperen hjulbeint? - Skipperen?
- Ja. - Jeg vet ikke helt.
- Han går merkelig ned i knærne. - Men han er ikke hjulbeint.
Kanskje ikke hjulbeint... det er noe annet.
Han går som han der fra Marx Brothers.
Ned i knærne.
- Hva sier du, Pernille? - Eh...
Går han ikke som han der... han...
- Hva er det han heter? - Han fra Marx Brothers.
Nei. Nå husker jeg ikke hvordan noen av dem går.
Jeg kan ikke gjøre dette.
- Jeg orker ikke en hel kveld. - Slutt med det der.
Jeg vet ikke om Henrik har gjort noe.
Pernille, Henrik og jeg har et tilfredsstillende sexliv.
Vi har mye mer sex enn alle venninnene mine har.
Jeg kan ikke kose meg og late som ingenting.
Henrik tenner på meg.
Henrik tenner på voksne kvinner. Henrik tenner ikke på barn.
- Du må også tenke alt mulig, Pede. - Faktisk ikke. Henrik er vennen min.
Du går ikke. Hvis du går, er vi ferdige med hverandre!
Henrik, jeg er dritfull.
Se all maten.
Litt mat!
Er den lille maten lei seg?
Så! Nå er den lille maten glad.
Nå er den lille maten glad igjen.
Det smaker fantastisk. Kjempegodt!
Henrik, jeg har ringt og sagt at jeg vil besøke henne.
Ellers takk! Jeg orker ikke mer.
Henrik, vi må ha tilbake den lille jenta vår.
- Hun er den lille jenta vår. - Ellers takk. Jeg orker ikke mer.
Nå sier vi stopp. Jeg er helt...
Jeg orker ikke mer.
- Du må ikke si nei til det. - Stopp, stopp, stopp!
Det er den lille jenta vår. Det er den lille jenta vår.
- Hør hva jeg sier til deg. - Stopp. Jeg kan ikke. Ellers takk!
Ikke mer.
Henrik...
...det er min lille jente. Og jeg vil ha henne tilbake.
Jeg sa nei takk.
Ok, venner. Det skjer på denne måten.
Dere gir meg hånda, løper, jeg hiver dere opp til overflaten.
Inn til kanten. De som kan svømmer til stigen og opp igjen.
Ok?
- Det tør jeg ikke. - Kirsten, du klarer det. Kom igjen.
Gustav, kom igjen.
Flott, Gustav! Berit, kom igjen.
- Det er greit, Berit. - Kirsten, det er din tur.
Du kan jo se at de andre gjør det.
- Jeg tør ikke. - Du vil angre på det.
Gå til kanten, og ta Henrik i hånda.
- Jeg kan ikke. - De andre gjør det.
Nå løper du, Kirsten!
Sånn.
Jeg skal få tak i dere. Er du ok?
Det var bra, Kirsten. Det skjedde ikke noe.
Ok?
Skal vi ikke gå ut og bowle eller gjøre noe annet maskulint?
Et eller annet.
- Hvor gammel er du? - Ut å drikke eller noe sånt.
Bowle...
- Slutt å avvise meg. - Bowle?
Jeg er vennen din. Jeg sparket kjæresten min for din skyld.
Skal jeg være takknemlig?
Det har jeg ikke sagt. Men ikke avvis meg.
Jeg gjør hva faen jeg har lyst til og bowler så lite jeg vil.
- Har jeg sagt noe galt? - Jeg vet hva du tenker.
- Hva tenker jeg? - Det samme som alle andre.
Hvorfor kravler du ikke tilbake til Pernille?
Si at du tok feil. Hun hadde rett.
- Hva sier du at jeg tenker på? - Hun hadde rett!
- Jeg er et svin! - Hva er det jeg tenker på?
Er du rolig?
Jeg har vært sammen med henne i dag ute... på Sønderbro.
Jeg har grått og grått og grått. Og det har hun også.
Jeg har sagt at du har det vanskelig med henne akkurat nå.
Det var veldig følsomt av deg.
- Hun er din datter. - Jeg vet det.
Jeg sitter overfor henne, og jeg vet ikke hvem hun er.
Jeg vet ikke hva som skjer med henne.
Det er et godt spørsmål.
Og jeg aner ikke hva som skjer med deg.
Datteren min får deg kastet i fengsel.
Hun trekker oss gjennom en rettssak.
Jeg kjenner ikke datteren min. Eller deg. Du slo meg nesten.
Dere er de to menneskene som jeg har brukt mest tid sammen med.
Jeg har vært med dere overalt, og nå tenker jeg...
...hvem er dere?
Jeg kjenner dere ikke. Hvem er dere?
Jeg går fra deg hvis du ikke vil møte henne.
Det gjør jeg. Du har plikt til å tilgi din egen datter.
En fengselsbetjent moret seg over at jeg ville få bank av de andre.
- Det er din plikt. - Jeg får ikke beholde jobben...
- Du er nødt til å ta imot henne! - Hvorfor det?!
Fordi...
Fordi sånn er det å være far, mor og barn.
- Vi må tilgi hverandre. - Uansett hva?
- Uansett hva. - Uansett hva?
Ellers drar jeg fra deg.
Du må snakke med meg. Du husker meg. Jeg er Stines far.
- Du kan ikke kontakte meg her. - Er du redd meg?
Det er min plikt å rapportere det.
Ta det rolig. Jeg tvinger meg ikke på noen.
Jeg stiller meg her, så kan vi snakke sammen.
Du vet at Stine har hatt det vanskelig og at hun ofte lyver.
Det er min plikt å rapportere sånne ting.
Det må stå i hennes journal, eller hva faen det heter, -
- at hun noen ganger lyver.
Skal man som skolepsykolog måtte høre på dette?
Du har ødelagt livet mitt!
Jeg er her bare for å fortelle deg at dette handler om mennesker.
- Jeg vet det. - Kanskje du har ment det godt.
Men du har ødelagt meg. Du har ødelagt kona mi.
Og jeg tror også at du har ødelagt Stine.
Hei.
- Det er rett inn til høyre. - Inne i stuen?
Jeg vet ikke hvordan vi skal gjøre...
Stine har visst en mening om det.
Er du sikker?
Stine vil gjerne at jeg går og at dere snakker sammen alene.
- Uten meg. - Det høres bra ut.
- Er du sikker, Stine? - Ja.
Da... da drar jeg igjen.
- Vi skal kjøre henne tilbake. - Hun har fått en drosjerekvisisjon.
- Stine, nå går jeg. - Ja.
Vil du ikke sette deg ned?
Jeg hadde tenkt at vi skulle se på bilder.
Bare for å begynne et sted.
Her er bilder av alt sammen. Av deg og meg... og deg og pappa.
Alle tre.
Her er vi i Legoland... eller på Tivoli, tror jeg.
Og sommerhuset.
Prøv å se på bildene.
En av bursdagene dine. Det er jeg som har bakt kaken.
Eller kanskje det var pappa som bakte den.
Og skiferie. Vi har vært på fem skiferier.
Først gikk du fortere enn meg, og så fortere enn Henrik.
Se.
Vil du ikke se på dem?
Jeg tror at du skal gå.
- Jeg? - Jeg vil helst at du går.
Det er best.
Mobilen min står på.
Jeg kjører en tur. Dere kan bare ringe.
Jeg har vært i fengsel.
Jeg satt i isolat for ikke å få bank av de andre.
Alle i svømmehallen vet det. Jeg kan ikke jobbe der mer.
Alle folk stirrer på meg.
Jeg vet ikke om mor og jeg kan bli enige.
Det er kanskje fint for deg å bo på døgninstitusjon, men jeg tviler.
Hva sier du?
Jeg er faren din.
Jeg heter Henrik.
Jeg husker tydelig dagen vi fikk deg hjem fra sykehuset.
Du lå i en vugge rett ved siden av sengen.
Jeg åpnet øynene midt på natta, bare halvt våken, helt borte, -
- så tenkte jeg: "Hva har skjedd?"
Et øyeblikk husket jeg det ikke.
Men så kom det.
Jeg hadde fått en datter.
Jeg var en voksen mann med mitt eget barn, tenkte jeg.
Så gikk det opp for meg at jeg skulle passe på deg resten av livet.
Jeg ble skrekkslagen ved tanken på hva som kunne skje med deg.
Jeg har fulgt deg i barnehagen, førskolen, fulgt deg på skolen.
Jeg har lært deg hvordan du skal se deg for når du går over veien.
Jeg har lært deg å svømme. Husker du det?
Du holdt på å le deg i hjel da det gikk opp for deg at du beveget deg.
Du lo og var helt andpusten og kunne ikke stoppe.
Jeg kan fortsette resten av kvelden.
Jeg kunne fortelle deg tusen ting vi to har gjort sammen.
Da vi var i Malaga, og du fikk den største kuleisen jeg har sett.
Se.
Den lille fjollete hunden som fulgte etter oss i sommerhuset.
Ved stranden oppførte den seg som om det var vår hund.
Vi lekte at det var vår hund og ga den navn.
Du ombestemte deg hele tiden og fant på nye navn.
Til slutt løp den sin vei.
Du gråt, og jeg trøstet deg.
Sånn var det, Stine.
Med hunden vi lekte var vår hund...
Du kan simpelthen ikke si at jeg ikke elsker deg.
Men man er to om det.
Vi var to om det.
Du moret deg med å bade.
Sitte hos meg inne i stuen på den måten.
Du moret deg med det. Å sitte på meg.
Jeg skulle se hvordan buksene dine satt.
Du viste deg fram, Stine.
Den kvelden du drakk for første gang og moren kjørte deg hjem...
...da lo du da jeg tok av deg klærne.
Du kilte meg på halsen og klynget deg inntil meg.
Det gjorde du.
Du sa ikke nei.
Ikke en eneste gang. Du sa ikke at jeg ikke skulle gjøre det.
Du trakk bare pusten som om du likte det.
Du glemte å fortelle dem at du likte det.
Jeg trodde at du likte det. Hva skulle jeg tro?
Nå ser alle på meg og tenker at jeg er et svin.
Også alle jeg ikke kjenner.
"Der går svinet." "For et svin." "Forbanna svin."
Jeg elsker deg. Nå også.
Jeg elsker deg.
Og det vet du godt.
Du vet godt at jeg elsker deg. Og du vet godt at jeg er lei for det.
Jeg sier unnskyld. Unnskyld.
Jeg angrer jo. Jeg sier unnskyld.
Hva mer kan jeg gjøre?
Jeg kan jo ikke gjøre noe annet enn å si unnskyld.
Jeg var ikke meg selv.
Hva mer kan jeg gjøre? Bare si hva, så gjør jeg det.
Unnskyld.
- Har hun gått? - Ja.
- Hvorfor ringte du ikke etter meg? - Jeg ville bare ha litt luft.
Jeg tror ikke at hun er klar.
- Det gikk ikke bra. - Ikke så bra.
- Ikke så bra? - Hun er ikke klar ennå.
Hun har det ikke bra.
Jeg har kjøpt sigaretter.
- Vi har ikke røyket på over et år. - Jeg tror vi skal begynne igjen.
Har du ikke savnet det?
Vi må bare prøve igjen, Henrik. På et eller annet tidspunkt.
Selvfølgelig skal vi prøve igjen.
Vi må bare la henne være litt. Hun er ikke klar.
Takk.
Det skal du ikke si. Du har rett.
Jeg skal tilgi.
Det må man. Det er en plikt.
Skal vi gå inn?
- Jeg tror at jeg sitter her litt. - Her?
Jeg sitter her litt.
Skal jeg sitte her med deg?
Jeg vil være alene litt.
- Hva er det som skjer? - Ikke noe.
- Jeg tror at du drømte. - Ja.
Noe uhyggelig?
Jeg vet ikke engang hva jeg drømte.
- Hva er det som skjer? - Det var noen barn som lo.
Jeg vet ikke hva de Io av.
- Jeg tror at jeg ringer henne. - Nei.
Bare ringer... og hører hvordan hun har det i dag.
- Nei. - Hva mener du?
Det er synd psykologen ikke kunne huske det med trollet.
- Det med trollet? - Ja, hva det var det het.
Hva snakker vi om?
Jeg orker ikke mer.
Hva er det du ikke orker?
Jeg var våken i natt og oppdaget det.
- Henrik? - Jeg orker ikke mer.
På en måten var...
På en måten var det en lettelse å oppdage at...
Jeg gjorde det.
Det.
Gå bort fra meg.
Gå langt unna. Gå langt unna.
Nina!
- Ikke snakk til meg. - Nina, se på meg.
- Flytt deg! - Nina, se på meg.
- Det er meg, Henrik. - Ikke vær så nær meg.
Nina.
Nina!
De setter meg i fengsel, Nina. De setter meg i fengsel.
Ja.
De andre fangene vil spytte på meg og i maten min.
De heller kokende vann på meg. De banker meg på verkstedene.
De banker meg sønder og sammen. Jeg får aldri fred mer.
Du kan ikke... Jeg er helt alene i verden.
Jeg er helt alene i verden hvis du går.
Du kan ikke ringe dem.
Du ringer selv.
- Det kan jeg ikke. - Du ringer og gir dem ditt navn.
Det kan jeg ikke.
Så forteller du hva du har gjort.
Det kan jeg ikke. Det kan jeg ikke.
Det kommer du til å gjøre, Henrik. Det kommer du til å gjøre.
Kan dere ikke ringe etter en voksen?
Scandinavian Text Service
Ripped by: SkyFury